Varšuvos muziejai ir meno parodos gegužę
Al. Jerozolimskie 3, Warsaw
Varšuvos nacionalinis muziejus nuolat atnaujina savo kolekciją, kurią 2017–2022 m. papildė kai kuriais Marko Chagallo, Francisco Goyos, Melos Muter, Wojciecho Weisso ir Stanisławo Wyspiańskio darbais. Be to, jis įsigijo kai kurių ryškiausių šiuolaikinių Lenkijos menininkų, tyrinėjančių įvairias meno sritis, kūrinius: Zuzannos Janin, Grzegorzo Kowalski, Zofia Kulik, Teresos Murak ir Aleksandros Waliszewskos.
Daugiau apie parodą.
Ši paroda skirta lenkų moterų skulptorių pionierių kartai, kurių dauguma gyveno ir kūrė tuo pačiu metu kaip ir dabar žinoma prancūzų skulptorė Camille Claudel (1864–1943). Paroda siekiama sugrąžinti kitų pamirštų moterų menininkių atminimą ir suteikti joms deramą vietą meno istorijoje. Tai taip pat pirmasis Camilles Claudel kūrybos pristatymas Lenkijoje.
Šiandien atpažįstamiausia XIX amžiaus moteris skulptorė, į populiariąją kultūrą įžengusi dėl jai skirtų filmų ir knygų, Claudel pripažinimo sulaukė tik po mirties. Po daugybės meninių sėkmių, 1913 m. motina ją paguldė į uždarą įstaigą, kurioje ji praleido kitus trisdešimt metų, per kuriuos jos pasiekimai pamažu nukrito į užmarštį. Claudel kūrybos atradimo procesas iš naujo prasidėjo nuo 1951 m. Paryžiaus Rodeno muziejuje surengtos parodos. Nuo to laiko buvo išleista daug jai skirtų mokslinių publikacijų, o 2017 m. Nogent-sur-Seine, mieste, kur ji pradėjo savo meninį išsilavinimą, buvo atidarytas jos muziejus.
Daugiau apie parodą.
Parodoje pristatomi senovės Egipto, Artimųjų Rytų, Graikijos ir Romos civilizacijų istoriniai artefaktai parodo šių kultūros ratų paveldo įvairovę. Parodą finansavo Europos Sąjunga.
Daugiau apie ekspoziciją.
Profesoriaus Kazimiero Michałowskio Faraso miesto lobiai yra vienintelė nuolatinė paroda Europoje, kurioje eksponuojami viduramžių Nubijos paveikslai iš Nilo upės slėnio. Daugiau nei 60 paveikslų kolekcija iš VIII–XIV a. atkeliavo iš Faraso miesto katedros, didelio miesto centro viduramžių Nobadijos karalystėje, dabartiniame Sudane. Nobado valdovai, valdę Nilo slėnį,atsivertė į krikščionybę apie 548 m. po Kr., paveikti imperatorienės Teodoros iš Konstantinopolio išsiųstų misionierių. Pirmoji katedra buvo pastatyta VII amžiuje, kai miestas dar buvo žinomas kaip Pachoras, ir greičiausiai stovėjo toje vietoje, kur lenkų archeologai, dalyvaujantys Nubijos kampanijoje, aptiko vėlesnę VIII amžiaus katedrą.
Daugiau apie ekspoziciją.
Ekpoziciją sudaro vėlyvųjų viduramžių (XIV–XVI a.) kūriniai iš įvairių Lenkijos regionų, taip pat keli kūrinių pavyzdžiai iš Vakarų Europos. Tai daiktai, kurių pradinės funkcijos buvo beveik vien tik bažnytinio pobūdžio. Galerija buvo sukurta taip, kad žiūrovai galėtų kuo tiksliau suvokti meno kūrinių vaidmenį viduramžių religiniame gyvenime. Galerijoje eksponuojami didingi sparnuoti altoriai, skulptūros, skirtos puošti vadinamąjį bažnyčios vaivorykštės spindulį, puošnūs stulpai, taip pat ten daug mažesnių daiktų: liturginės atributikos, nedidelės šventovės, paveikslai ir skulptūros asmeniniam pamaldumui. Tokia plati darbų apžvalga leidžia lankytojams susidaryti aiškų vaizdą apie visą viduramžių meninių praktikų spektrą: tapybą, skulptūrą iš medžio, akmens ir alebastro bei daugybę meninių amatų.
Daugiau apie ekspoziciją.
Pati meno sąvoka – lotyniškas ars (po to italų arte ir prancūzų menas), graikų techne, vokiečių ir olandų Kunst – iš pradžių reiškė meniškumą, meistrišką atlikimą, amatą. Tapyboje ir skulptūroje labiausiai buvo vertinamas kaip tik amatininkų meistriškumas, įdirbio virtuoziškumas. Šioje ekspozicijoje pristatomi Europos ir senosios Lenkijos dekoratyvinis menas, XV–XVIII amžiaus tapyba ir skulptūra.
Daugiau apie ekspoziciją.
19-ojo amžiaus meno ekspozicija laikosi bendro principo, kurio vis dar laikosi dauguma Europos meno institucijų – svarbiausius meno pokyčius pristatyti per iškilių menininkų darbus. Kartu Nacionalinio muziejaus mastas įpareigoja kurti ir išlaikyti meno kanoną. Turint tai omenyje, ekspozicijos misija turėtų atspindėti iššūkį nuolat ieškoti naujų būdų interpretuoti ir analizuoti XIX amžiaus meno pasiekimus. Todėl muziejus iš didžiulio turimų kūrinių telkinio atrinko kūrinius, kad galėtų lankytojams pasiūlyti XIX a. meno įvaizdį, kuris yra tinkamas šių dienų auditorijai.
Daugiau apie ekspoziciją.
Ekspozicija demonstruoja daugybę požiūrių į dizainą, vyravusį įvairiais dešimtmečiais – nuo Zakopanės aplinkos, Krokuvos dirbtuvių, „Ład“ menininkų kooperatyvo ir „Praesens“ grupės modernistų iki pokario atstatymo laikotarpio, socialinio realizmo, Lenkijos atšilimo ir modernizmo po 1956 m., kai Lenkijos taikomoji dailė vystėsi su didžiausiu dinamiškumu, bei iki geriausių šiuolaikinio dizaino pavyzdžių. Atskirai galima paminėti pramoninį dizainą, dizainą vaikams ir etnografinį dizainą.
Daugiau apie ekspoziciją.
ul. Wybrzeże Kościuszkowskie 22, Warsaw
Kadras iš Han Ok-hee filmo „Be pavadinimo 77-A“, 1977 m.
Tai paroda, kurioje pristatomi moterų sukurti filmai apie moteris. Parodą sudaro stilistiškai įvairūs kūriniai. Jiems bendra tai, kad jie priklauso negrožinės literatūros žanrui – negrožiniam filmui, kuris, be kita ko, apima dokumentiką, eksperimentinį kiną, videomeną, mokomąjį filmą, taip pat dokumentinę fantastiką (dokumentinis filmas su grožinės literatūros elementais). Eksponuojamų kūrinių autorės kilusios iš skirtingų žemynų: Pietų Amerikos, Azijos, Australijos ir buvusio Rytų bloko šalių. Tarp jų yra ir vakarietiško kino avangardo atstovių. Pristatyti filmai daugiausia buvo sukurti 1970–1990 m. – tuo metu, kai feministinis judėjimas įgavo tarptautinį mastą. Kai kurios autorės su juo nebuvo susijusios arba visiškai su juo nesusitapatino, nors jų darbai dažnai buvo susiję su feminizmui svarbiais klausimais.
Daugiau apie parodą.
ul. Puławska 113a, Warsaw
Šiuo metu Królikarnia muziejuje veikia tik skulptūrų parkas. Istoriniame parke, kaip ir visoje apylinkėje, istorija susitinka su šiuolaikiškumu. Tarp medžių ir krūmų kuriamas Skulptūrų parkas – tai atrinkti darbai iš gausaus Varšuvos nacionalinio muziejaus kolekcijos.
Dabar Xawery Dunikowski skulptūrų muziejus lankytojams uždarytas.
Królikarnia rūmai veiks tik specialių renginių metu.
Skulptūrų parkas veikia kasdien nuo sutemų iki aušros. Įėjimas nemokamas.
Daugiau apie parką.
Kondratowicza / Chodecka, Warsaw
Jens Haaning. „Bródno“. 2012. Fot. Bartosz Stawiarski
2009 m. birželį atidarytas Bródno skulptūrų parkas yra ilgalaikis projektas, kuriame dalyvauja menininkai, Bródno rajono gyventojai, miesto tarybos pareigūnai ir meno institucija – Varšuvos modernaus meno muziejus. Parkas labai greitai tapo viena iš labiausiai atpažįstamų viešojo meno erdvių šioje Europos dalyje.
Šis parkas, esantis Bródno gyvenamajame rajone, Targówek rajono dalyje, anksčiau nebuvo lankomas meno mylėtojų. Būdamas unikalus vietos iniciatyvos pavyzdys, parkas primena įvairias meno tradicijas, kur skulptūros eksponuojamos ne galerijose ir muziejuose. Parkas padeda įgyvendinti „socialinės skulptūros“ ir apskritai viešojo meno formulę. Kiekvienas Bródno skulptūrų parke pristatomas darbas turi skirtingą charakterį, ilgaamžiškumą, stilių ir „funkcionalumo“ lygį.
Prie projekto prisidėjo šie menininkai: Paweł Althamer, Youssouf Dara, Olafur Eliasson, Jens Haaning, grupė Nowolipie, Susan Philipsz, Katarzyna Przezwańska, Monika Sosnowska ir Rirkrit Tiravanija.
Daugiau apie projektą.
Generolo Šarlio de Golio žiedinė sankryža, Varšuva
Joannos Rajkowskos instaliacija „Linkėjimai iš Jeruzalės alėjos“
Joannos Rajkowskos „Sveikinimai iš Jeruzalės alėjos“ – palmė, stovinti Šarlio de Golio žiedinėje sankryžoje Varšuvos širdyje, yra jos ikoniškiausias Lenkijos menininis projektas viešojoje erdvėje nuo 1989 m.
Palmė yra priminimas apie žydų bendruomenę, gyvenusią Varšuvoje iki holokausto. Ji ne tik signalizuoja apie šį praradimą, bet ir yra naujosios miesto tikrovės simbolis. Tai duoklė chaotiškam, judriam Vidurio Europos didmiesčiui, duoklė įvairovei ir srautui, migracijai ir kaitai. Klimato krizei gilėjant, šis egzotiškas medis atkreipia mūsų dėmesį į vis pavojingesnius pokyčius ir tampa įspėjimu pačiame Varšuvos centre.
Palmė yra absurdiška ir įnoringa. Tai padeda mums išlaikyti atstumą per didelio pompastiškumo metu, dekonstruoja visuomenės ritualus ir leidžia pažvelgti į Jeruzalės alėją kaip į didžiulę sceną, skirtą visą parą besiskleidžiančio miesto reginiui.
Daugiau apie parodą.
Jazdów 2, Warsaw
Miriam Elia darbai gali būti vertinami kaip optimizmo, nekaltos britų nostalgijos, žaismingo mokymosi, atradimų ir nuotykių kelionė, kurią matome vaizduose, kai besišypsantys vaikai tyrinėja ir atranda stebuklų pasaulį. Tačiau yra kita pusė. Miriam menas satyrizuoja šiuolaikinę kultūrą, politiką ir ideologijas, kurios varo globalizuoto pasaulio variklius. Jos satyra yra dalis puikios politinio meno ir grafikos tradicijos, kuri prasidėjo penkioliktojo amžiaus pradžioje išradus revoliucinį masinį žodžių ir vaizdų spausdinimą, skirtą paprastam žmogui. Miriam Elia, kaip ir puikūs politiniai satyrikai prieš ją, tokie kaip Williamas Hogarthas, Francisco Goya, Johnas Heartfieldas, George’as Groszas ir Karlas Arnoldas, šaiposi iš naujos socialinės ir politinės tvarkos.
Daugiau apie parodą.
Roman Bordun. Irpin, 2022 m. liepos mėn. Butas po artilerijos apšaudymo, projekto „Palikime geresniems laikams“ dalis. 2022 m. Menininko sutikimu
Paroda „Ukraina. Po kitu dangumi“ pristatys Ukrainos menininkų darbus, sukurtus reaguojant į Rusijos agresiją. Dabartinis karas tapo meninio išsivadavimo akimirka – nuo 2022 m. vasario 24 d. menininkai, naudojantys įvairias medijas, susiduria su būtinybe paliudyti apie tragiškus įvykius. Parodoje pristatomi darbai dokumentuos Rusijos įsibrovėlių žiaurumą ir kreipsis į pasaulinę sąžinę. Tai bus didžiausia šiuolaikinio Ukrainos meno paroda, reaguojanti į karo priežastį dėl žiauraus Rusijos puolimo – joje bus eksponuojama daugiau nei du šimtai trisdešimt du menininkų kūriniai.
Daugiau apie parodą.
Dorota Adrian „Kristalų struktūra“
Parodoje nagrinėjamas vaikų ir vaikystės vaizdas, kurį mato daugiau nei 40 menininkų, dirbusių nuo politinės sistemos transformacijos laikotarpio Lenkijoje devintojo dešimtmečio pabaigoje ir dešimtajame dešimtmetyje. Ekspozicija susijusi su 1917 m. Krokuvos dailės bičiulių draugijoje pristatyta paroda „Vaikas mene“ ir yra bandymas inicijuoti diskusiją apie jauniausius socialinio ir kultūrinio gyvenimo dalyvius. Parodoje nagrinėjami ginčijami, dažnai prieštaringi prenatalinio laikotarpio supratimo būdai, vaizduojami idiliški ir tapatybę formuojantys ankstyvosios vaikystės periodai, sugretinami skirtingi požiūriai į motinystę, tėvystę ir šeimos dinamiką, keliamas klausimas dėl civilizacinių ir kultūrinių modelių gausos, kuri formuoja vaikus šiandien.
Daugiau apie parodą.
pl. Małachowskiego 3, Warsaw
Tapyba yra viena iš tų meno formų, kur konkurencija ypač stipri. Susikurti savo idiomą, savitą ir atpažįstamą stilių nėra lengva užduotis. Pasakyti ką nors tikrai reikšmingo savo paveiksle yra dar sunkiau. Ignacy Czwartos pasisekė abiem atvejais.
Jo ypatingas subtilių smėlio spalvos atspalvių spektras, skirtingi baltos ir švelniai mėlynos spalvos atspalviai, praturtinti „purvinais“ žalumais ir tamsiai raudonais atspalviais, puikiai dera su harmoningu formos tvirtumu, kuris pasireiškia jo plataus, plokščio atspalvio kūryboje. Visa tai leidžia tapytoją akimirksniu atpažinti, kai susiduri su jo darbu!
Daugiau apie parodą.
Šis parodos pavadinimas primena XX amžiaus pradžios meninio ugdymo pradininko Franzo Cižeko žodžius, kurie skamba kaip mūsų vaikystės metais, – tai tarsi įspėjimas, bet kartu ir raginimas imtis atsakingų veiksmų. Ar mes, suaugę, galime įveikti šį iššūkį, ypač sprendžiant problemas, su kuriomis šiandien susiduria vaikai ir jaunuoliai – kasdienį smurtą, išgyvenimus, susijusius su pandemijomis, karais ir tremtimi? Ką galime padaryti, kad pagerintume jaunų žmonių gerovę, kad jų balsai būtų aiškiai girdimi? Ką gali menas mums suteikti, formuojant vaikų tapatybę ir įgalinant jų veiksmų laisvę?
Daugiau apie parodą.
Kimba Frances Kerner gimė JAV, tačiau gyvena ir dirba Varšuvoje. 2017 metais ji pradėjo doktorantūros studijas, studijuoja Varšuvos dailės akademijoje, kur atrado meninę grafiką ir tyrinėja ją iki šiol. Jos specializacija – novatoriškas keramikos ir grafikos derinimas (plėtoja mokslinį ir meninį projektą, skirtą keramikos grafiniams perteikimams).
Taip ji apibūdina savo darbą: „Psichologijos, naratyvo ir animizmo temas derinu naudodama įvairias medijas. Man įdomu tyrinėti savo psichiką, pasąmonę ir atmintį. Dažnai remiuosi savo vaikystės prisiminimais, pasakomis ir mitais, kuriuos dekonstruoju kurdama savo istorijas.
Daugiau apie parodą.
Pirmą kartą per daugiau nei 120 metų Venecijos bienalės istoriją nacionaliniam paviljonui atstovavo romų menininkė. „Užburiant pasaulį iš naujo“ – tai Małgorzatos Mirga-Tas manifestas apie romų tapatybę ir meną, įkvėpimo semiamasi iš Feraros rūmų Schifanoia astrologinių freskų. Prieš mus – „paveikslų rūmai“ – instaliacija, sudaryta iš dvylikos didelio formato tekstilės gaminių, atitinkančių dvylika kalendorinių mėnesių. Paroda – tai bandymas praplėsti meno istoriją romų –
didžiausios Europos mažumos – kultūros reprezentacijomis.
Daugiau apie parodą.
Dziekania 1, Warsaw
Zdzisławas Beksińskis (1929–2005) pirmiausia siejamas su tapyba aliejiniais dažais, tačiau jo meninė veikla neapsiribojo tik tapyba. Jis buvo inžinierius, architektas, skulptorius, fotografas, braižytojas ir kompiuterinės grafikos dizaineris. Baigęs Krokuvos technologijos universiteto Architektūros fakultetą, 1955 metais atvyko į gimtąjį Sanoką ir užėmė menininko (šiandien sakytume – dizainerio) pareigas „Autosan“ autobusų gamykloje. Jis sukūrė kėbulus, pasižyminčius naujovišku stiliumi, stiklinimu ir ergonomiškais sprendimais. Beksińskis buvo ir įmonės logotipo autorius. Dirbdamas ne visą darbo dieną „Autosan“, likusį laiką jis skyrė savo meninėms aistroms (fotografijai, piešimui, skulptūrai, tapybai). Būtent nuo fotografijos jis pradėjo savo meninį kelią šeštajame dešimtmetyje.
Daugiau apie parodą.
Paroda „Riterio knyga“ – tai bandymas parodyti nekintamą riteriškų idealų aktualumą, kaip tokio pat pavadinimo darbe pristato Rajmund Lull (apie 1232–1315 m.). Išsamias Lullo kūrybos citatas lydės antikinio ir šiuolaikinio meno kūriniai, sukuriantys paralelinę istoriją, kurios metu žiūrovas turės progą apmąstyti gilesnę „būti riteriu“ prasmę. Parodoje bus Viduramžių riterystės šventųjų globėjų skulptūros, iškiliausių tarpukario lenkų grafikų Wiktorijos Goryńskos ir StefanoMrożewskio graviūros, Jaceko Malczewskio ir Tadeuszo Makowskio paveikslai, XVII a. kapleriai, Huberto piešiniai kompiuteriniams žaidimams ir Czajkowskio komiksams. Parodos metu lankytojai galės išvysti filmą „Gimę kardui“.
Daugiau apie parodą.
Varšuvos arkivyskupijos muziejaus salėje pristatoma Łukaszo Krupskio skulptūra „Katedra“
Daugiau apie parodą.
Muziejaus kolekciją sudaro įspūdinga liturginės tekstilės, auksakalių, skulptūrų, paveikslų, piešinių ir grafikos kolekcija. Ankstyvosios tapybos kolekcijos puošmena – italų dailininko Francesco Bassan „Piemenų garbinimas“ (1575 m.). Lenkų tapybai, be kita ko, atstovauja Matejko, Rustemas, Simmleris, Wyspiańskis, Pankiewiczius, Malczewskis, Vlastimilas Hoffmannas. Atskirą vietą kolekcijoje užima lenkų šiuolaikinė tapyba, ypač nepriklausomas 1980-ųjų menas, įskaitant išeivijos menininkų (Józef Czapski, Jan Lebenstein, Adam Kossowski) kūrinius.
Daugiau apie parodą.
Wilcza 29a/12, Warsawa
„Suknelės, kurių nevilkėjau“ yra antroji Magdos Moskwa paroda „Lokal_30“. Tai taip pat pirmoji visų jos darbų paroda, susijusi su tekstilės veikla, drabužių kūrimu ir siuvimu. Šis svarbus, nors ir daug rečiau eksponuojamas menininkės kūrybos elementas, prilygsta jos tapybai ir skulptūrai.
Daugiau apie parodą.
Wspólna 63, Warsawa
Vieno iš naujųjų Paulinos Stasik paveikslų herojė iš akmenų stato drebantį bokštą. Tai savotiška meditacija ir kartu būties bei užsispyrimo dirbti simbolis, kaip ir Sizifo mite. Menininkė skulptūrą vadina Moterim statybininke, norėdama pabrėžti, kad atskleidžiamame pasaulyje veikia moteriškos lyties taisyklės, kurios galioja Stasik tapyboje apskritai. Tai gili įžvalga į kultūrinę kūniškumo esmę, kai lyties patirtis virsta dvasingumo ir mito sfera. Savo darbuose tapytoja kuria figūras, pasinėrusias į filosofinio letargo būseną, nuplėšta nuo kasdienybės ar aprangos atributų. Jos kovoja su kultūros ir kalbos primestomis retorinėmis figūromis, kaip paveiksle „Digesti“, kuriame herojė tiesiogine prasme nešiojasi „akmenis pilve“. Virš jos peties fone mirga miesto šviesos – viena iš nedaugelio nuorodų į gyvenimą čia ir dabar, į kasdienę rutiną ir šurmulį. Metabolizmas, apie kurį pasakoja Stasik paveikslai, yra ne laikinoji kūno funkcija, o labiau emancipacinis ir dvasinis procesas. „Kūno vaizdas yra tik pasaulio vaizdo fragmentas“, – aiškina menininkė ir nuosekliomis drobėmis išplėtoja savo išskirtinį išlaisvinantį moters pasąmonės atlasą.
Daugiau apie parodą.
Katowicka 25, Warsawa
Terrazzo technika derina įvairias medžiagas: vandenį, cementą, smėlį. Tai gali būti marmuras, granitas ar bazaltas. Komponentai, galintys funkcionuoti savarankiškai, sudaro naują, patvarią ir individualaus charakterio visumą. Paweło Matyszewskio paroda „Terrazzo“ sujungia menininko darbus iš kelių serijų; paveikslai ir objektai su skirtingais įkvėpimo šaltiniais. Jie leidžia pažvelgti į menininko praktiką, parodydami ne tiek linijinę ir chronologinę transformacijų seką, kiek išryškindami mobilų kūrybinį procesą, kuriame menininkas juda.
Daugiau apie parodą.